Krigsretten er åbnet. Fangerne må tage plads.
Dette er en generel krigsret. Vi vil se bort fra unødige formaliteter.
Disse mænd er anklaget for fejhed foran en fjende...
og vil blive retsforfulgt for denne forbrydelse.
Hr. Anklager.
Kald den tiltalte, Menig Ferol.
Hr. Præsident, vil anklageren...
afhøre vidnerne uden at læse anklageskriftet?
Spild venligst ikke rettens tid med ubetydeligheder.
Anklageskriftet er langt og der er ingen grund til at læse det.
- Forsvaret har da ret til-- - Anklageskriftet er...
at tiltalte udviste fejhed foran fjenden...
under angrebet på Ant Hill.
Fortsæt, Hr. Anklager.
Indkald den tiltalte, Menig Ferol.
- Menig Ferol. - Ja, sir?
Var De i den første bølge under angrebet på Ant Hill?
- Ja, sir. - Nægtede De at rykke fremad?
Nej, sir.
- Rykkede De fremad? - Ja, sir.
Hvor langt rykkede De fremad?
- Til cirka midten af ingenmands-land. - Hvad gjorde De så?
Maskingeværskugler ramte over det hele--
Besvar spørgsmålet. Hvad gjorde De?
Jo, jeg så at mig og Meyer--
Jeg spurgte ikke hvad De så.
Retten har ingen interesse i Deres visuelle erfaringer.
- Mine hvad, sir? - Besvar spørgsmålet.
Ja, sir. Hvad var spørgsmålet?
De rykkede frem til midten af ingenmands-land. Hvad gjorde De derefter?
- Derefter, sir? - Gik De tilbage eller fremad?
- Jeg gik tilbage, sir. - Med andre ord, Menig Ferol...
De trak Dem tilbage.
Ja, sir.
Det var det hele. Den tiltalte må sætte sig igen.
Et øjeblik.
Hr. Præsident, jeg vil gerne have lov til at afhøre vidnet.
Fortsæt, Oberst.
Tak. Menig Ferol, da De nåede midten af ingenmands-land...
var De da alene med Menig Meyer?
Ja, sir.
Hvad skete der med resten af Deres kompagni?
Det ved jeg ikke, sir. Jeg regner med at resten af dem er enten døde eller sårede.
De befandt Dem altså i midten af ingenmands-land alene med Menig Meyer?
- Ja, sir. - Hvorfor angreb De ikke på egen hånd?
Hvorfor stormede De ikke Ant Hill alene?
Mig og Meyer? De gør grin med mig, sir.
Ja, det gør jeg, Menig Ferol. Tak. Det var det hele.
Jeg kan ikke se meningen med denne række spørgsmål.
Jeg forsøger blot at vise, sir, at anklagerens række...
af spørgsmål, er absurd.
Hr. Anklager.
Så De indrømmer beredvilligt, Menig Ferol, at De trak Dem tilbage?
Ja, sir. Både mig og Meyer.
Jeg vidste vi skulle have taget Ant Hill, men vi gik tilbage.
Det var det hele.
Den tiltalte må sætte sig igen.
Menig Arnaud, gik De fremad?
Ja, sir, indtil jeg blev beordret tilbage til skyttegraven af Kaptajn Renouart.
Hvor langt rykkede De fremad?
Til pigtråden, sir.
Jeg går ud fra det er fjendens pigtråd?
Nej, sir. Det var vores pigtråd.
Vil De fortælle mig, at De ikke rykkede længere frem end til vores egen pigtråd?
Nej, sir. Det gjorde jeg ikke.
Hvor langt vil De sige det var? Hvor mange meter?
Jeg rykkede så langt frem jeg kunne.
Hvor mange meter?
Ikke mange.
Ikke mange?
Nå, Menig Arnaud...
før De blev beordret tilbage...
ansporede De da Deres kammerater til at rykke fremad?
De fleste var døde eller sårede før de kom tre skridt væk fra skyttegraven.
Besvar spørgsmålet.
Jeg ansporede dem ikke. Nej, sir.
Tak.
Menig Arnaud, stå bare rør.
Bortset fra Deres bedrøvelige fiasko med at råbe behjertede krigsråb...
var Deres opførsel på nogen måde anderledes...
end de andre mænds?
Protest. Det er spekulation.
Godkendt.
Kom nogen af mændene i Deres kompagni forbi vores pigtråd?
Nej, sir.
Er det sandt at De er blevet udpeget som kujon...
ene og alene fordi De trak en lap papir mærket med et "X"?
Ja, sir.
Jeg kan ikke se det er relevant.
Det er en accepteret praksis i den franske hær at statuere eksempler ved lodtrækning.
Siden hele dette kompagni kun avancerede nogle få meter...
var lodtrækning fuldstændig retfærdig i dette tilfælde.
Jeg vil alligevel gerne pointere at denne soldat har udmærket sig...
i nogle af krigens blodigste slag.
Med rettens tilladelse, vil jeg læse ærefuld omtale...
som han allerede har fortjent ved to tilfælde.
Først, omtale for udvist heltemod--
Det er irrelevant. Den tiltalte er ikke anklaget for hans tidligere mod...
men for hans nylige fejhed.
Medaljer er ikke et forsvar.
Må jeg føre karaktervidner?
Det må De ikke.
Men De må føre vidner der kan påvise at han nåede til den tyske pigtråd.
Hr. Præsident, ingen i hele regimentet...
kom blot i nærheden af den tyske pigtråd, heller ikke mig selv.
Indkald den næste tiltalte.
Hvis De er færdig, Oberst.
Tak.
Fangen må sætte sig igen.
- Så De forlod ikke engang skyttegraven? - Nej, sir.
Det var det hele.
Korporal Paris, hvorfor forlod De ikke skyttegraven?
Major Vignon var ramt, og han faldt oven på mig, sir, og slog mig ud.
Og De lå bevidstløs i skyttegraven under hele angrebet?
Ja, sir.
- Det var det hele. - Har De nogen vidner?
Nej. Alle havde for travlt til at lægge mærke til mig, og mange andre lå døde.
- Men De har ingen vidner? - Nej, sir.
Jeg har kun et temmelig stort snitsår på mit hoved, sir.
Det kunne være selv-påført senere.
Tak. De må gå ned.
Hr. Anklager, De kan fremføre Deres påstand.
Højtærede ret...
denne sag taler for sig selv.
Vi var alle vidner til det beklagelige angreb i går morges.
Og det er min påstand at dette angreb...
var en plet på frankrigs flag...
smuds på æren...
af hver eneste mand, kvinde og barn i den franske nation.
Det er på os, at denne...
tunge, påtrængende pligt falder, mine herrer.
Jeg vil bede retten om...
at finde de tiltalte skyldige...
og at udmåle straffen således som militærregulativet foreskriver.
Tak.
Oberst, vil De fremføre Deres påstand?
Højtærede ret, til tider skammer jeg mig...
over at tilhøre menneskeracen, og dette er et sådant tilfælde.
Det er umuligt for mig at opsummere forsvarets sag, da...
retten aldrig gav mig en fair mulighed for at præsentere min sag.
Protesterer De over denne rets gyldighed?
Ja, sir.
Jeg protesterer imod at blive afholdt fra at føre beviser...
som jeg mener er af vital betydning for forsvaret.
Anklageren førte ingen vidner.
Anklagerne mod de tiltalte, har aldrig været fremført...
i skriftlig form.
Og sidst protesterer jeg imod at der ikke...
er blevet ført stenografisk protokol over denne retssag.
Angrebet i går morges var ikke en plet på frankrigs ære...
og slet ikke vanærende for denne nations kæmpende mænd.
Men denne krigsret er en sådan plet...
og en sådan vanære.
Sagen mod disse mænd er at gøre grin med al menneskelig retfærdighed.
Højtærede ret...
at finde disse mænd skyldige vil være en forbrydelse...
der vil forfølge hver af Dem til Deres dødsdag.
Jeg kan ikke tro at menneskets ædleste følelse--
medfølelsen for andre-- kan være fuldstændig død her.
Derfor bønfalder jeg Dem ydmygst om...
at vise disse mænd barmhjertighed.
De tiltalte vil blive eskorteret tilbage til vagtrummet.
Høringen er lukket. Retten vil nu trække sig tilbage og votere.
Der vil være en vagt på seks bevæbnede mænd.
Ladte rifler, bajonetter påsat, to mand til hver fange.
Ved det første tegn på uro, vil fangerne straks blive dækket...
og hvis roen ikke genoprettes med det samme, vil fangen blive skudt.
Alt skal foregå uden smuttere med mindst mulig forsinkelse.
Det skal ikke være forhastet. Der må ikke være noget fumleri.
Jeg er blevet udpeget til dette og gjort personlig ansvarlig...
for enhver mangel på ro, og enhver fejltagelse.
Men De kan stole på at jeg vil finde pågældende, og lade vedkommende betale dyrt...
hvis nogen af jer ikke udfører jeres pligt.
Henrettelsen vil foregå kl. 7:00...
i henhold til dommen fra krigsretten.
Deling, giv agt! Træd af!
- Med hilsen fra General Mireau. - And!
- Sig tak fra os. - Giv ikke mig skylden, soldat.
Hej, grimme, hvad skal vi spise den her med, vores fingre?
Vagten siger at I ikke må få knive eller gafler.
Skal dette forestille at være vores sidste måltid eller hvad?
Det skal ikke forestille at være vores sidste måltid. Det er vores sidste måltid.
Denne and er forrygende.
Tror du de har puttet noget i maden?
Først forgiver de os, og så skyder de os?
- Jeg tror de har puttet noget i den. - Hvad skulle det være?
Joeh, øh—et eller andet der kan bedøve os eller sådan.
Hvad ville der egentligt være galt med det?
Måske ikke noget for dig, men jeg har tænkt mig at slippe ud af dette.
- Og jeg vil ikke være påvirket. - Hvordan vil du slippe ud?
Tygge din vej igennem den stenmur?
Oberst Dax, han vil klare den for os.
Hør her, vi må ud herfra. De dræber os hvis vi ikke gør det.
- Har du en idé? - Nej, men det må kunne lade sig gøre.
Hvor mange folk tror du de har derude?
De har måske et par grupper. Det lød sådan i morges.
- Måske er det nogen af vores venner. - Det er tredje Battalion.
Men lige nu har vi ingen venner.
Hvorfor narre jer selv? Vi slipper ikke ud af dette.
Måske ikke dig, men jeg gør. Det kan jeg garantere for.
Ser du den kakerlak?
I morgen tidlig, vil vi være døde, og den vil være i live.
Den vil have mere kontakt med min kone og mit barn end jeg vil.
Jeg vil intet være, og den vil være i live.
Nu har du en fordel.
Godaften, mine sønner. Jeg er fader Du Pres.
- Er der noget nyt? - Ja, jeg er bange for at jeg bringer dårligt nyt.
I må forberede jer på det værste. Oberst Dax bad mig fortælle det.
- Åh, milde himmel, nej! - Han har været i telefonkontakt...
med hærens hovedkvarter men ikke kunnet få fat i General Broulard...
eller andre ansvarlige.
Det er det samme med Divisionshovedkvarteret. Ingen ønsker at blive fundet.
- Hvor lang tid har vi? - I har stadig rigeligt med tid.
I hvert fald mere end rigeligt til at forberede jer.
Fader, vil du tage dette brev?
- Selvfølgelig, min søn. - Det er til min kone.
Hun vil ikke kunne forstå dette, så jeg har prøvet at forklare det.
Jeg skal sørge for hun får det.
Vil du have at jeg hører dit skriftemål?
For at sige det som det er, fader er jeg ikke særlig religiøs.
Jeg ved du prøver at hjælpe, og jeg sætter skam pris på det...
men hvis jeg begyndte med at bede nu ville jeg føle mig som en hykler.
Åh, der tager du fejl, min søn.
Gud er altid parat til at høre dine bønner.
All right, fader. Vil du høre mit skriftemål?
Ja.
Stol på din skaber, min søn. Døden kommer til os alle.
I Faderens, Sønnens og Helligåndens navn.
Det er virkeligt dybt: "Døden kommer til os alle."
Ja, rigtigt dybt.
Ferol, bange for at dit held skal slippe op?
Se! Dette er min religion.
Åh, store Flaske, tilgiv mig mine synder, for nu lukker jeg mit øje.
Må jeg drikke af dig først? Tak. Amen.
Jeg forstår din smerte, min søn, men du må ikke lade det gøre dit hjerte hårdt.
Må jeg fortælle dig noget, fader?
I min hjemby, var der en lille cafe...
med et spøjst skilt over baren.
Der stod,
"Spørg blot om kredit, for vi afslår yderst høfligt."
- Kom nu. Sid ned. Du er fuld. - Arh, Paris, lad mig være.
Gå dog ud herfra med dine skinhellige, flade svar?
- Er du her blot for at tortere os? - Nej, for at hjælpe jer af al min magt.
- Magt? Du har ingen magt! - Nej, men Gud har magt.
- Har han? Hvor latterligt! - Du kan blive frelst.
Frelst? Jeg bliver frelst?
Stop så, Arnaud!
Fader, få fat i en læge. Hurtigt.
Det skulle holde ham i ro længe nok. Men det er en slem kraniefraktur.
- Han klarer måske ikke natten. - Hvad skal vi gøre ved ham?
Mit råd er at binde ham til en båre så han ikke smutter når I vipper ham.
De vil da ikke henrette en mand i den tilstand.
Dommen vil blive udført. Jeg har allerede tjekket det med generalen.
Hvis han stadig lever i morgen tidlig, så knib hans kinder et par gange.
Det får ham måske til at åbne øjnene. Generalen ønsker at han skal være ved bevidsthed.
Ja?
- Løjtnant Roget melder sig, sir. - Kom ind.
Sergent Boulanger sagde De ville se mig, sir.
Ja. Vi har en temmelig ubehagelig ting foran os om et par timer.
- De mener henrettelsen, sir? - Ja.
Ja, sir. Det er højst uheldigt.
Meget uheldigt. Det er netop sådan jeg synes.
- Ingen af os er glade for det, sir. - Hvordan...
valgte du Korporal Paris?
I—Jeg skulle jo vælge nogen, sir.
Rigtigt. Men du havde vel ingen personlige motiver...
til at vælge Paris, vel?
Du valgte ham fordi han var en kujon, ikke?
Gjorde du, eller gjorde du ikke?
Jo, sir. Det gjorde jeg.
Tjaeh, som du siger, nogen skulle jo vælges.
- Det var lidt af et problem, sir. - Ja, jeg har den samme slags problem.
Jeg skal vælge nogen til at lede eksekutionspelotonen i morgen.
Har du nogen indvendinger mod at tage jobbet?
- Mig, sir? - Ja, dig.
Har du det ikke godt?
Øh-- Næe-- Joeh, jeg har det udmærket, sir. Det er blot fordi jeg--
-Er der for varmt herinde? Skal jeg åbne et vindue?
Jeg har aldrig ledet en eksekutionspeloton før, sir.
Det er nemt nok. Først hjælper du sergenten med at binde mændene til stolperne...
og tilbyder dem et bind for øjnene-- Hvis de vil have det, binder du det på.
Derefter, stiller du dig ved eksekutionspelotonen, løfter dit sværd:
Parat, sigt, skyd.
Så trækker du din revolver, går fremad...
og sender en kugle gennem hver mands hoved.
Sir, jeg anmoder om at blive fritaget fra denne tjeneste.
Anmodning afslået.
- Oberst, jeg-- - Du har fået jobbet. Det er dit.
- Det var alt. - Oberst, hvis De blot ville--
Det var alt!
Ja?
Undskyld mig, sir. Oberst Dax?
- Ja? - Mit navn er Rousseau, sir.
- Artillerikaptajn. - Hvad ønsker De, Kaptajn?
Jeg vil fortælle Dem noget der måske kan få stor indflydelse på krigsretten.
Kom ind.
Oberst. God aften.
- God aften. - Kom og sid ned.
Tak, sir. I—Jeg er ked at at forstyrre Dem på denne måde.
Slet ikke. Altid rart at se Dem, Oberst Dax. Vil De have en cigar?
Nej, tak, sir.
- Men, måske-- - Jeg tror De vil kunne lide den.
Jeg må undskylde for ikke at invitere Dem til festen i aften...
men jeg er bange for at det er en galla affære.
Tak, sir, men jeg må tilstå...
at dette ikke udelukkende er et socialt besøg.
Så, Dax. Lad os nu ikke gå alt det igennem igen.
Selvom jeg må tilstå, at ud fra....
tabstallene, må Deres regiments anstrengelser have været betydelige.
Hvordan kan De forstå dette og tillade at disse mænd bliver skudt i morgen?
Så, Oberst, De vælger at se ganske simpelt på denne sag.
Angrebet var umuligt. Generalstaben må have vidst dette.
Oberst Dax, vi mener vi gør et ganske godt job med denne krig.
De må være klar over, at generalstaben er under et uretfærdigt pres...
fra aviser og politikere.
Måske var angrebet på Ant Hill umuligt.
Måske fejlbedømte vi situationen.
På den anden side, hvis Deres mænd havde turdet mere, kunne de måske have indtaget den.
Hvem ved? Hvorom alting er...
hvorfor skulle vi tage mod mere kritik end højst nødvendigt?
Bortset fra det faktum, at mange af Deres mænd aldrig forlod skyttegraven...
skal man ikke glemme troppernes moral.
- Troppernes moral? - Javist.
Disse henrettelser vil være en perfekt opkvikker for hele divisionen.
Der er kun få ting, der er mere fundamentalt opildnende og stimulerende...
end at se andre dø.
- Det har jeg aldrig tænkt på, sir. - Oberst, tropper er som børn.
Ligesom et barn ønsker at hans fader er fast, behøver tropperne disciplin.
En måde at opretholde disciplinen er at skyde en mand nu og da.
Må jeg spørge...
tror De virkelig på det De lige har sagt?
Det har været en fornøjelse at diskutere dette med Dem, Oberst...
men jeg er bange for at jeg hellere må komme tilbage til mine gæster.
Tilgiv mig at have holdt Dem væk fra Deres fest.
Åh, forresten, sir, har De hørt at General Mireau...
beordrede sin egen artillerichef, Kaptajn Rousseau...
til at åbne ild på sine egne positioner under angrebet?
Kaptajnen nægtede selvfølgelig uden en skriftlig ordre.
Men General Mireau krævede at han skulle påbegynde beskydning af vor egen skyttegrav.
Og igen, nægtede Rousseau uden en ordre på skrift...
men igen blev han beordret og igen nægtede han...
det hele foran vidner.
Tror De virkelig på denne fantastiske historie?
Her er kopier af de beedigede udtalelser fra alle de involverede.
Artillerichef Rousseau, Kaptajn Nichols, artillerispejderen...
telefon kontoristen og min egen udlægning.
Hvad har dette med anklagerne mod de dødsdømte fanger at gøre?
En general i et hysterisk anfald over et mislykket, umuligt angreb...
beordrer hans artilleri til at beskyde sine egne mænd.
Den samme officer, på den samme dag, beordrer en krigsret...
i hvilken tre af hans mænd bliver dømt til skydning.
General, hvad ville Deres aviser og Deres politikere gøre med det?
- Prøver De at afpresse mig? - Sir, det er et grimt ord...
men De er i en vanskelig position.
For meget er sket. Nogen vil komme til skade. Spørgsmålet er hvem.
General Mireaus angreb på Ant Hill mislykkedes.
Hans ordre om at beskyde sine egne tropper blev afvist.
Men hans forsøg på at myrde tre uskyldige mænd...
for at beskytte sit eget omdømme vil blive afværget af generalstaben.
Vil De have mig undskyldt, Oberst Dax? Jeg har været uhøflig over for mine gæster.
Deling, holdt!
Gøb ved...fod!
Af sted.
Fat mod, mine sønner. Det værste er ovre.
God morgen, Paris.
God morgen, Sergent. Hvordan har du det i dag?
Ikke så dårligt. Hvordan har du det?
Du gik glip af noget god ædelse herinde i går aftes.
Hvad fik I?
Har du noget drikkelse til os?
Tag en slurk af den her.
Det slog mig lige. Underligt. Jeg--
Jeg har ikke haft en eneste seksuel tanke siden krigsretten.
Det er temmelig usædvanligt, ikke?
Tag dig sammen, og tag det som en mand.
- Hør, Paris. Hører du mig? - Ja.
Der vil være en masse høje herrer, journalister derude.
Hvordan ønsker du at blive husket?
- Jeg vil ikke dø. - Mange af os vil gå samme vej...
før denne krig er ovre.
Jeg er ligeglad. Jeg vil ikke dø.
- Vil du ikke nok redde mig, Sergent. - Jeg kan ikke redde dig. Nu kan ingen.
Dette er den sidste beslutning du får en chance for at tage her på jorden.
Du kan tage det som en mand, eller vi kan slæbe dig ud herfra.
I den sidste ende, vil det give det samme. Det er op til dig.
Lad os komme i gang. Du og Ferol tager jeres frakker af. Ingen grund til at blive her.
...med din nådes hjælp at gøre bod...
at rette op på mit liv.
Hvorfor skal jeg dø, Fader?
Hvorfor skal jeg dø? Jeg gjorde ikke noget ga--
Vi sætter ikke spørgsmålstegn ved Guds vilje, min søn.
Men jeg kæmpede. Jeg kæmpede. Jeg kæmpede på slagmarken.
Hvorfor dør de ikke? Hvorfor slår de ikke dem ihjel?
Du udviste mod foran fjenden, min søn.
Vis det nu foran dine egne tropper.
Men jeg er bange. Jeg er bange.
Åh, Fader, jeg er bange.
Fat mod. Stram dig an. Stram dig an, mand.
Han sagde, "I dag, skal du være hos mig i Paradis."
- Virkelig, Fader? - Ja, min søn.
Jeg kommer aldrig til at se min kone igen, Fader.
Jeg kommer aldrig til at se nogen som helst igen, Fader.
Fat mod, mand. Tag dig sammen.
- Jeg kan ikke lade være. - Tag dig sammen, mand.
- Jeg kan ikke lade være, Fader. - Åh, Gud, almægtige Gud.
- Åh, Kristus. Giv mig styrke, Gud! - Skænk mod til denne mand...
som nu skal dø.
Hvorfor skal jeg dø, Fader?
Hvorfor skal jeg dø?
Omkring!
Fastgør mændene!
Deling, giv agt!
Fremad, march!
Deling...
holdt!
Venstre, om!
Jeg angrer...
I det franske folks navn...
Korporal Phillip Paris, Menig Maurice Ferol...
og Menig Pierre Arnaud fra det 701ste Regiment...
der er blevet fundet skyldige i kujoneri foran en fjende...
vil blive henrettet ved riffelskud øjeblikkeligt...
som fastlagt i dommen fra den militære krigsret.
Bind for øjnene?
Ja, Løjtnant. Tak.
Jeg vil ikke dø.
Ville—Ville du have bind for øjnene?
Undskyld.
Åh, Fader.
Parat!
Sigt!
Skyd!
Jeg er frygtelig glad for du kunne være her, George.
Denne slags ting er altid temmelig barske.
Men denne her var storladen, synes du ikke?
Jeg har aldrig set en sådan affære håndteret bedre.
Mændene døde vidunderligt. Der er altid den chance...
at én vil gøre noget der vil efterlade alle med en dårlig smag.
Denne gang, kunne man ikke ønske det bedre.
Ja?
- Ja, Oberst? - De ønskede at se mig, sir.
Åh, ja. Kom ind, Oberst. Kom ind og sid ned.
Oberst, Deres mænd døde rigtigt godt.
- Vil De have kaffe, Oberst? - Nej, tak, sir.
Paul, jeg er blevet gjort opmærksom på at du beordrede dit artilleri...
til at beskyde dine egne mænd under angrebet på Ant Hill.
Hvad gjorde jeg? Hvem fortalte dig det?
Oberst Dax besøgte mig i går aftes med historien.
Jeg har altid vidst at De var en illoyal officer...
men jeg havde aldrig drømt om at De ville nedlade Dem til noget så lavt.
Jeg har edsvorne udtalelser fra Kaptajn Nichols, din artillerispejder...
Kaptajn Rousseau, artillerichefen som nægtede at adlyde din ordre.
Jeg synes det er totalt nedrigt.
Så der er ikke nogen sandhed i Oberst Dax’ beskyldninger?
Jeg forstår ikke hvordan du overhovedet kan spørge mig om det.
Du kan ikke forestille dig hvor glad jeg er for at høre det, Paul.
Jeg er sikker på at du nok skal komme fint igennem det.
- Komme igennem hvad? - Der må jo blive en undersøgelse.
- En undersøgelse? - Intet særligt. Det glemmer offentligheden hurtigt.
- Offentligheden? - Du må rense dit navn.
Du kan ikke tillade sådanne onde insinuationer mod din karakter at gå upåsagte.
Nå det er sådan det er.
Du gør mig til syndebukken.
Den eneste helt uskyldige mand i hele denne affære.
Jeg har kun en sidste ting at sige til dig, George.
Manden du stak i ryggen er en soldat.
Nuvel...
det skulle gøres.
Frankrig har ikke råd til at have fjolser til at styre dets militære skæbne.
Jeg er Dem taknemmelig for at have gjort mig opmærksom på denne sag.
Oberst, kunne De tænke Dem General Mireaus job?
- Hans hvad? - Hans job.
Lad mig lige få det gjort helt klart, sir.
De tilbyder mig General Mireaus kommando?
Så, så, Oberst Dax. Overdriv ikke Deres overraskelse.
De har været efter jobbet fra starten. Det ved vi begge, min dreng.
Jeg er sikkert mange ting, sir, men jeg er ikke Deres dreng.
Jeg ville på ingen måde antyde et biologisk forhold.
- Jeg er ikke Deres dreng i nogen forstand. - Prøver De at provokere mig, Oberst?
- Hvorfor skulle jeg ønske at gøre det? - Præcis. Det ville være en skam...
at miste Deres forfremmelse før De har fået den.
En forfremmelse De så nøje har planlagt.
Sir, ønsker De mit forslag til hvad De kan gøre med den forfremmelse?
Oberst, De vil straks undskylde eller blive arresteret!
Tilgiv mig for ikke at være helt ærlig overfor Dem.
Tilgiv mig for ikke at afsløre mine sande følelser.
Tilgiv mig for ikke at fortælle Dem noget tidligere...
at De er en degenereret, sadistisk gammel mand.
Og De kan gå til helvede før jeg undskylder overfor Dem nu, eller nogensinde!
Oberst Dax, De skuffer mig.
De har ødelagt deres sinds skarphed ved at svælge i sentimentalitet.
De ønskede virkelig at redde disse mænd...
og De fiskede ikke efter at få Mireaus kommando.
De er en idealist, og jeg har medlidenhed med Dem, som med en landsbyidiot.
Vi udkæmper en krig, en krig vi bliver nødt til at vinde.
De mænd kæmpede ikke, så de blev skudt.
De anklager General Mireau, så jeg insisterer på at han besvarer dem.
Hvori består min brøde?
Fordi De ikke kender svaret på dét spørgsmål...
har jeg medlidenhed med Dem.
Tak.
Nu, mine herrer, har vi en ganske speciel underholdning...
til jer.
En slags-- en slags lille afledning, kunne man sige.
Og min kone siger altid, "Hvad er livet uden en smule afledning?"
Nu, mine herrer, giver jeg jer vores seneste tilvejebringelse fra fjenden.
Buuuuh!
Fra Tyskland, hunnernes land!
Mine herrer, en lille perle vasket op på land...
af krigens tidevand.
Hey, tal et civiliseret sprog!
Det er sandt. Den lille dame har sine begrænsninger.
For at sige det som det er, har hun overhovedet intet talent...
bortset fra, selvfølgelig, måske en smule naturtalent.
Den lille dame kan ikke danse, hun kan ikke fortælle vittigheder...
og hun kan ikke balancere gummibolde på sin lille næse.
Men hun kan synge som en fugl! Hun har en strube af guld.
- Kom så, baby! - Kom nu, skat! Syng for os!
Højere!
- Sir. - Ja, sir?
Vi har ordre til at skulle tilbage til fronten med det samme.
- Giv mændene et par minutter mere. - Ja, sir.